Edward Perriman Cole a murit în mai.
Era o duminică după-amiază, nu era niciun nor pe cer.
E greu de înțeles întregul vieții unui om.
Unii o să-ți spună că e măsurată prin cei care au rămas în urmă.
Unii cred că e măsurată în credință.
Unii spun că în iubire.
Alții spun că viața n-are niciun înțeles.
Eu?
Eu cred că te măsori prin cei care se măsoară prin tine.
Dar știu sigur că, indiferent de măsură,
Edward Cole a trăit mai mult în ultimele zile
decât o fac alții într-o viață întreagă.
Știu că atunci când a murit avea ochii închiși
și inima deschisă.
"Numiți cei cinci președinți al căror nume începe cu H."
H?
Warren G. Harding, Rutherford B. Hayes, Herbert Hoover
și cei doi Harrison, Benjamin și William Henry.
Credeam că te prind cu cei doi Harrison.
Ești dement, știai?
Asta e o dementă? Știi numele nevestelor lor?
- Nu. - Nici eu.
- Cartey-car! - Salut!
- Când au nevoie de Camaro? - Urgent.
Bine, am una. Cine a inventar radioul?
E grea.
- Ca să vezi! Te-am prins. - Nu.
Nu știu dacă vrei să spun cine se crede că l-a inventat
sau pe cel care chiar l-a inventat.
- Aici scrie... - Marconi, nu?
Da. Nu e el?
Despre el se crede că a inventat radioul.
A și primit premiul Nobel pentru asta, în 1909.
Adevărul e că Nikola Tesla a pus bazele radioului în 1896.
Marconi a folosit ideea lui după mai mulți ani.
Tesla s-a luptat cu Marconi până la moartea lui, în 1943.
Atunci, Curtea Supremă a stabilit că patentul lui Marconi nu e drept
și l-a recunoscut pe Tesla drept inventatorul radioului.
Carter.
Chiar ești nebun.
Bună, Ginnie!
Era și timpul. Ce au zis?
Ce înseamnă asta?
Kopi Luwak. Cea mai rară băutură din lume.
Miroase!
Hai!
Dle Cole, comisia e pregătită să vă asculte propunerea.
O clipă!
Haide!
Deci?
E foarte bună.
- Foarte bună... - Dle Cole?
- Știi ce e un filistin, Jim? - Mă cheamă Richard.
Da, Phil. Spune-le tu.
Mulțumesc, dle președinte.
Noi, cei de la Cole Group, credem că declinul spitalului Winwood
e rezultatul unor greșeli de management financiar.
- Îmi cer scuze, spitalul... - Costurile sunt aproape duble.
Ratele și administrarea sunt la fel de costisitoare.
Donațiile au scăzut,
rămânând în urmă cu cercetările, pediatria, oncologia și RMN-ul.
Cole Group a privatizat 15 spitale publice în șapte ani,
fiecare oferind sau urmând să ofere
cele mai înalte standarde de îngrijire medicală pentru comunitate.
- Deși au prea puțini oameni? - Cu cât e mai bun medicul...
Și paturile? Se zvonește că spitalele sunt suprapopulate.
Densitatea pacienților a fost mereu...
Și saloanele de urgență sunt...
Conduc spitale, nu clinici de înfrumusețare.
Două paturi în fiecare cameră, fără excepții.
Am renunțat la o masă cu Michelle Pfeiffer ca să fiu aici.
Putem să încetăm cu prostiile?
Fetițe și băieței, aveți nevoie de mine.
Eu n-am nevoie de voi.
E un cec generos în plicul ăsta.
Să-mi spuneți dacă vreți să-l încasați.
Dle Cole, vă simțiți bine?
- Ce cauți aici? - Mă lupt să supraviețuiesc. Tu?
- Sunt surprins că... - Nu mă interesează asigurările!
Și spune-i dr. Imbecil
că vreau să știu totul despre bleomicinul pe care vrea să mi-l dea.
Am înțeles că-ți omoară plămânii.
Când o să vorbesc în Congres săptămâna viitoare
nu vreau să am o gaură în gât.
- Nu se întâmplă așa. - Ăsta cine naiba e?
- Unde e Thomas? Tom! - Aici, domnule.
- Salut! - O să vă ducem în pat.
Pot și singur, încă n-am murit.
Dar acum?
Te-am concediat în ultimul timp?
Nu, de la incidentul cu Oprah.
- A fost tare. - Da.
Cine naiba e?
Tu cine naiba ești?
A întrebat: "Cine naiba..."
Doamne! Sunt la morgă?
Atunci l-am văzut prima oară pe Edward Cole.
Un început neplăcut, cu siguranță.
Scutește-mă! Dumnezeule!
Urăsc tuburile astea!
Să fiu al naibii dacă o să stau trei săptămâni lângă el.
E zombi. Pare pe jumătate mort.
Nu puteți avea propriul salon. Ar fi o problemă de imagine.
Mi se rupe de imagine!
Vreau salonul meu! Doar e spitalul meu!
Nu-mi spune că nu pot avea propriul salon!
Fără supărare.
Ați apărat politica asta de multe ori.
Conduceți spitale, nu clinici de înfrumusețare.
Două paturi în salon, fără excepție.
N-am mai fost bolnav niciodată.
Dr. Eldridge o să vină imediat să vă analizeze.
Să mă analizeze...
Iisuse!
Thomas, nu vreau să mă trezesc paralizat.
O să văd ce pot face.
- Chiar e spitalul tău? - Cam așa ceva.
Ar trebui să faci ceva cu supa de mazăre.
În dimineața operației,
cancerul se răspândise atât de mult în corpul lui Edward,
încât doctorii îi dădeau doar 5% șanse de supraviețuire.
Dar nu știau cât de mult îl enervaseră.
Nu a primit oaspeți?
A dormit mult de când l-au adus.
Ăsta e un alt motiv pentru care nu-mi lipsește munca de asistentă.
E trist să vezi un pacient singur după o asemenea operație.
Cel puțin e tăcut.
Zi după zi, ascuns, ferit de...
- Rachel a sunat de dimineață. - Serios? Ce face?
Dă probă de vioară în simfonia de semestrul viitor.
Minunat!
- Mai ai nevoie de cărți? - Nu.
- Ai medicamentele? - Le-am luat deja.
- Vrei perne? - E în regulă, Virginia, mulțumesc.
Pot să mai stau, dacă vrei.
N-are sens să fim amândoi inutili dimineață.
Bine.
A plecat?
Ce?
Fiind expert în sistemul medical,
cred că mai mulți oameni sunt uciși de vizitatori, decât de boli.
"Berry", pentru 600.
Acest fruct suedez e cunoscut drept "fructul vacii".
Ce e "lingonberry"?
- Corect. - "Berry", pentru 800.
Într-o melodie din 1956,
acest Berry i-a spus lui Beethoven să se rostogolească.
Cine e Chuck Berry?
Duce?
- Te rog! - Scuze.
Ce e Groapa Marianelor?
Bună dimineața, Edward.
- Cum te simți? - Stupidă întrebare!
- Cum e cu cateterul? - Nu știu cum am trăit fără el.
- Umorul e un semn bun. - Să mă pupi în fund!
Ca și proasta dispoziție. E calitatea ta preferată, nu?
- Da. - Să vedem ce avem aici.
Arată bine.
Operația a decurs bine.
Toate tomografiile au ieșit bine.
Acum o să atacăm sarcomul din restul corpului.
Din păcate, analizele de sânge au ieșit prost,
așa că vreau să începem chemoterapia în dimineața asta.
Ador mirosul de chemoterapie dimineața.
"Apocalypse Now", nu?
"Mă face să simt victoria."
- Vorbim mai târziu. - Bine.
Doctore!
Crezi că ai putea să te uiți...
Scuze, e târziu. Cine-i doctorul tău?
Dr. Gibian.
- O anunț pe asistentă. - Mulțumesc.
Ce porcărie!
Ce e un quark?
De când ești aici?
Mă tot plimb de câteva luni. Fac un tratament experimental.
Ce e ecuația cvadratică?
- Cât e de rea? - Chemoterapia?
Nu e așa de rea.
Dacă nu te deranjează să vomiți întruna
și să vezi cum ți se înnegresc venele,
să simți că ai oasele din napalm, e chiar plăcut.
Ce ușurare!
Sigur, am auzit că fiecare reacționează diferit.
- O să afli diseară. - Diseară?
Nu te supăra că te întreb...
Ce ai acolo?
- Un sifon. Face cafea. - Și mai ce?
Ce mai trebuie să mai facă?
Știai că un cioban din Etiopia a descoperit cafeaua?
- Nu mai spune! - Așa e.
Caprele lui mâncau fructele unei tufe necunoscute.
În scurt timp țopăiau, se distrau de minune.
Ciobanul a dus câteva crengi la o mânăstire,
unde preoții au hotărât să le prăjească.
Când au ars, boabele aveau o aromă atât de plăcută,
că au făcut o infuzie.
Infuzie?
În următoarea sută de ani s-a răspândit în Arabia, Europa,
chiar și Sumatra. Ca aia de o ai tu acolo.
- Se cheamă Kopi Luwak. - Știu cum se cheamă.
- Da? - N-o să pun gura pe așa ceva.
- Ai gustat vreodată? - Prefer cafeaua instant.
Poftim!
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Poftim!
- Ai avut mereu pistruii ăia? - De când mă știu.
Frumoși!
Avem șuncă prosciutto și pepeni, burrata mozzarella (brânză cu smântână)
și niște vită.
Băieții de la Toscana îți transmit salutări.
Sigur vrei să mănânci toate astea?
Ăsta e planul.
Ce?
Vrei să-ți pregătească Thomas și ție o farfurie?
Tommy, pregătește o farfurie pentru...
- Carter. - Nume sau prenume?
- Prenume. - Serios? Interesant!
- Vrei... Te-ar mai înveseli. - Nu, mulțumesc.
Sigur?
Cea mai bună din L.A.
Nu mai e cea mai bună.
Doamne!
Undeva, un tip norocos face infarct.
Băieți...
Dle Cole!
Nu mă băgați în seamă, vorbesc singur.
E de la Kai.
Spune că vrea să fie mecanic, ca bunicul, când crește.
Sper că l-ai convins să nu facă asta.
Am încercat.
- Ce avem aici? - E un Shelby 350.
Mereu am vrut așa ceva.
Kai a ținut minte.
Mama crede că nu te odihnești destul.
- Te iubește, tată. - Bine.
Ne chemi când primești rezultatele analizelor?
Dacă va veni și ziua aia.
Ai grijă!
- E băiatul cel mai mare? - Da.
- Cu ce se ocupă? - Roger e avocat pe impozite.
Poftim!
Fratele lui, Lee, e inginer.
- Cine e domnișoara drăguță? - Rachel, cea mai mică.
- Diferența de vârstă e mare. - A fost o surpriză.
Abia scăpasem de băieți când a apărut ea.
E o violonistă de excepție.
- Ai copii? - Depinde.
N-am fost căsătorit suficient de mult.
Stai liniștit, am fost eu pentru amândoi.
- Cum merge? - Merge.
Așa de bine?
De asta s-au inventat comutatoarele de lumină.
Nu mă înțelege greșit, îmi place să fiu căsătorit.
Am făcut-o de patru ori. Dar îmi place și să fiu singur.
E greu să fii amândouă, în același timp.
Nimeni nu e perfect.
Singura căsnicie reușită a fost cu munca.
Am început să fac bani la 16 ani.
- Nu m-am oprit de atunci. - Să fiu al naibii!
- Voiam să fiu profesor de istorie. - Nimeni nu e perfect.
Am rezistat două luni la facultate, când Virginia mi-a dat vestea.
Tânăr, negru, sărac, cu un copil pe drum...
Accepți prima slujbă care ți se oferă.
Mereu am vrut să mă întorc, dar 45 de ani trec repede.
Ca fumul prin gaura cheii.
Nu-mi da morfină când dorm, se irosește.
Poate că vrea să ne omoare pe amândoi. Te-ai gândit la asta?
Gin!
Ești diavolul?
Dacă am înnebunit deja?
Iisuse, nu!
Nu Iisus. Nu mă rog.
Vorbesc cu voce tare.
Te gândești vreodată la sinucidere?
- La sinucidere? Eu? - Da.
Nu.
- Bănuiam eu. Prima fază. - Ce?
Sunt cinci faze, dar...
Negarea.
Urmează furia, negocierea, depresia, acceptarea.
Sigur că nu te gândești încă la sinucidere.
Ești abia la negare.
- Tu în ce fază ești? - Negare.
Și te gândești la sinucidere.
E o perioadă...
Nu mai ai nevoie de asta.
- Asta e tot? - Da, a patra și ultima.
Ce urmează?
Trebuie să facă mai întâi toate analizele,
să vadă cum stăm.
- Când aflăm? - Durează ceva.
O să vorbesc cu dr. Gibian să facă programarea.
Mulțumesc.
Mai am o oră. Mai vrei ceva?
- O dovadă că sunt sănătos. - Rezistă, Carter!
Asta fac.
O lovitură pe centru...
Kent aruncă, iar Alou înscrie.
Aruncă direct!
Asta e problema cu jocul. N-au noțiunile e bază.
Ai citit vreodată "The Time of Your Life"?
- De William Saroyan. - Da.
"Nu există elemente de bază."
Când eram mici... Ce faci?
- Nimic, mâzgălesc. - Ce?
Nimic, doar mâzgălesc.
Sigur, asta vrei să faci, să ai un om la baza a treia.
Puștii din ziua de azi...
Căști. lar vorbesc singur.
- Edward? - Doctore.
- Cum merge? - O întrebare prostească.
Am primit rezultatele analizelor.
O să fiu direct.
Șase luni. Un an, dacă avem noroc.
Avem un program experimental. Nu vreau să-ți faci mari speranțe,
dar ai fi un candidat excelent...
Doctore, stai în fața televizorului.
Îmi cer scuze.
Dacă ai vreo întrebare, știi unde mă găsești.
- Am o întrebare. - Sigur.
Carter, vrei să-l întrebi ceva pe dr. Hollins?
Nu-l cunosc pe dl Chambers...
Cunoaște-l!
Voiam să știu cum stau.
- Sigur. O să mă uit pe fișa dv. - Mulțumesc.
Edward?
S-a făcut un studiu cândva.
1000 de oameni au fost întrebați
dacă ar vrea să știe ziua în care vor muri.
96% au spus că nu.
Eu am tins mereu să fac parte dintre cei 4 %.
M-am gândit că ar fi o eliberare să știi cât mai ai la dispoziție.
Cel mult un an.
Se pare că nu e.
- Vrei să jucăm cărți? - Credeam că nu mă mai întrebi.
Trezirea!
Sau asta.
Stai să văd.
Thomas, sun-o pe Marie, la Christie.
Spune-i că n-o să vin sezonul ăsta.
Înțeleg.
Nu vreau să par nedelicat, dar cum să fac aranjamentele pentru...
Moartea mea?
De parcă ar fi a ta.
Să las toți banii asistentului meu?
Adu-mi un croasant cu migdale.
Și nu cumpăra banane verzi.
- Ce faci? - Ce-i asta?
- Dă-o înapoi! - Ce e?
Dă-o!
Era pe jos. Nu știam că e secret de stat.
Profesorul meu de filozofie ne-a dat un exercițiu de gândire în viitor.
El spunea că e "Lista popii".
Trebuia să facem o listă cu ce vrem să facem în viată înainte...
Să dai ortul popii.
Drăguț!
Am scris chestii de genul "să am un milion de dolari",
"să fiu primul președinte negru"... Dorințe tinerești.
Voiam să refac lista, dar...
"Să ajut un necunoscut."
"Să râd cu lacrimi."
Nu vreau să te judec, dar e slăbuț.
- Acum n-are niciun sens. - Ba dimpotrivă.
- Gata! - Ce faci?
O rescriu.
Nu vrei să mori arătând că ai tupeu? Distrându-te?
Nu era vorba de așa ceva. Nu înțelegi ideea.
Ce naiba înseamnă "să fiu martor la ceva maiestuos"?
Ai fost vreodată în Himalaya?
"Să conduc un Mustang Shelby." Nu-i rău.
Am și una. Ce zici de parașutism?
- Așa mai merge. - Mai merge?
Dă-mi să văd!
Bine.
"Să sărut cea mai frumoasă fată din lume"?
Și cum vrei să faci asta?
Volum.
"Să-mi fac un tatuaj." Astea sunt ambițiile tale?
Edward, am făcut băi mai profunde decât tine.
E ușor să fii profund în primul an de filozofie.
Ce spune dr. Hollins?
- Mai avem câteva luni, nu? - Un an, poate.
Crezi că 45 de ani au trecut repede?
Am putea să facem asta. Ar trebui s-o facem.
Nu pot.
Nu te gândi la bani, asta e tot ce am. Bani.
- Dar nu știu... - Ce nu știi?
Trebuia să fie o metaforă. Încerc să înțeleg.
Bla-bla... Metafore.
Tu te plângi că n-ai avut nicio șansă. Ai acum una.
Ce să fac? Să mă fac de râs?
Nu e niciodată prea târziu.
Ce se întâmplă acum?
Mă duc să ascult oameni care vorbesc despre finanțe și datorii,
prefăcându-mi că-mi pasă de bani morți.
Tu te duci acasă, la o procesiune,
toată lumea uitându-te cum mori, în timp ce încerci să-i alini.
Asta vrei? Să fii sufocat de milă și suferință?
Eu nu.
În adâncul sufletului, nici tu nu vrei.
Amândoi suntem în aceeași barcă. Ce zici de metafora asta?
- Avem o șansă adevărată. - Șansă?
E o nebunie, chiar și după standardele tale.
Ne simțim bine, nu? Energia ne revine.
E asimptomatic, după spusele doctorului.
Eu zic că putem să zăcem aici, așteptând un miracol
într-un experiment de rahat, sau putem să facem ceva.
Parașutism?
Bine.
Ce spital mai e și ăsta? Nu e niciun doctor!
Virginia, trebuie să vorbim.
Ce au spus?
Doamnă Chambers, o să vă las singuri.
Scuzați-mă.
Nu e bine.
Știam că trebuia să mergem la UCLA.
Chirurgii și tratamentul post-operator sunt mai bune acolo.
- N-ar fi contat. - N-ai de unde să știi asta.
Nu ne dăm bătuți. Vreau încă o opinie.
Virginia!
Da, la Oncologie. Cu dr. Veteri.
- Virginia, nu. - Lasă-mă să vorbesc!
Dr. Veteri? Sunt Virginia Chambers. Da.
- O să plec o vreme. - Ce tot spui?
- Eu și Edward o să plecăm. - Tu și Edward?
- Unde? - Nu-ți cer să înțelegi.
Normal că nu înțeleg!
Nu înțeleg cum poți să te dai bătut așa.
Cum poți să renunți la luptă!
- Virginia... - Spune-le asta copiilor.
Să vedem ce o să spună când o să afle că ai renunțat la ei.
Am renunțat la ei?
Am petrecut 45 de ani pe sub mașini ca să nu le lipsească nimic.
Cred că am dreptul să am un pic de timp pentru mine.
Ce să faci? Să fugi cu un străin?
- Nu e un străin. - Sunt soția ta!
Și eu sunt soțul tău! Și tatăl lor!
Sunt bunic și mecanic!
Ești un prost.
Crezi că știi cum să ignori cancerul.
Îmi pare rău.
Soțul meu nu e de vânzare.
Mă urăște.
- Tu mă urăști? - Încă nu.
Și așa a început.
Mereu m-am temut să mă urc într-un avion,
iar acum o să sar dintr-unul, pentru că așa vrea un nebun.
Vrei s-o iei?
Cum facem asta?
Stai!
Fir-ar să fie!
Nu spune nimic.
Înapoi, Kyle!
Trebuie să-l ierți. Își face griji pentru nevastă.
N-are nicio legătură cu soția mea!
30 de secunde până la lansare!
Continuarea era așa. Nu m-a susținut niciodată.
- Continuarea? - A doua Doamnă Edward Cole.
Cât mă ura femeia aia!
Poate pentru că-i spuneai Continuarea.
Kyle, nu m-am gândit la asta.
- 15 secunde. - Nu!
- Stai! Nu pot face asta. - Ba sigur că poți.
Nu pot, serios!
- Nu de săritură te temi. - Pe naiba!
Te temi că n-o să se deschidă parașuta
și că o să te prezinți la înmormântare sub formă de omletă.
Nu, mă tem doar că nu se va deschide parașuta.
Nu!
Ce plămâni are!
Să-i dăm drumul!
Geronimo!
Minunat!
Trage de cablu!
Ce zici de asta? Asta e viată!
Te urăsc de moarte!
Predă-te hăului!
De care tragi?
Nu le atinge! Încă nu suntem în zona de aterizare.
Putem ajunge în...
Să le desfășurăm!
Trage de cablu!
Am fost îndrăgostit o dată.
Tommy, trăim să murim altă dată.
Ce noroc pe capul meu!
Fără glume! Nu uita de testament. Ești foarte aproape.
Vreau să te întreb ceva.
Te cheamă Tommy sau Thomas?
Mă cheamă Matthew, dar i se pare prea biblic.
Să mâncăm ceva. Hai!
- E nebun? - Depinde.
Ai hotărât?
Nu m-am gândit la nimic cu care să pot trăi permanent.
De unde permanent? O să murim în cinci minute.
- Ce? - Era o figură de stil.
Nu vrei steaguri confederate sau un Iisus negru?
O să...
Refuzi. Sigur.
N-am acceptat să-mi pângăresc corpul.
Te temi că n-o să te îngroape într-un cimitir evreiesc?
Soția?
E un tatuaj. Nu o părăsești pentru alta.
N-am fost niciodată cu altă femeie.
- Asta trebuie să fie pe listă. - Nu cred.
66 de ani? E nevoie de o orgie serioasă.
Nu.
O orgie nu înseamnă să fii necredincios.
- Nu. - E o chestie profesionistă.
Nu!
Nici nu trebuie să vin și eu.
Bună!
- Conduci sau îi cumperi o rochie? - Ne cunoșteam.
- Sigur avem voie? - Da. Și dacă nu, ce?
Verificam și eu.
Dă-i bătaie! Să vedem de ce e în stare.
E bine.
Vorbești ca un puști care merge la bal.
- Cred că vrei s-o încasezi. - S-o încasez?
- Nu ești în stare de nimic. - Pe tine pot să te bat, legănatule.
- Ai făcut o referire la penis? - Și ce dacă?
Iisuse! O să ne omori pe amândoi.
Și ce?
Fir-ar să fie!
- Ai devenit malefic. - Îți arăt eu malefic!
O să-l vezi pe Evel Knievel!
Ce zici de asta, fricosule?
Fricos?
Poți să fugi, dar nu te poți ascunde!
Ce vrei să facem acum?
Câți bani ai?
Nu știi că nu-i politicos să întrebi de banii altora?
N-am cunoscut pe nimeni cu suficienți bani ca să întreb.
Medicinal.
E indescriptibil de frumos.
Îmi place să zbor deasupra calotei polare.
Deasupra pustiului.
Stelele...
Sunt una dintre marile realizări ale lui Dumnezeu.
Crezi că o ființă a făcut toate astea?
Tu nu?
Dacă eu cred când mă uit la cer și promit ceva
că Șeful o să facă totul să dispară?
Nu.
Atunci 95% dintre oameni se înșală?
Viața m-a învățat că 95% dintre oameni se înșală mereu.
Se numește credință.
Îi invidiez pe cei care au credință. Eu nu pot să înțeleg.
Poate că te încurcă mintea.
Carter, am avut sute de discuții și toate se izbesc de același zid.
Există sau nu zâna acadelelor?
Nimeni n-a trecut de zidul ăsta.
- Tu în ce crezi? - Mă opun credințelor.
Nu a existat un Big Bang? Universul e întâmplător?
Trăim. Murim.
Rotile autobuzului se tot învârtesc.
- Și dacă greșești? - Mi-ar plăcea să fie așa.
Dacă greșesc, câștig.
Nu cred că e chiar așa.
Doar nu susții că știi ceva ce eu nu știu.
Eu doar am credință.
Aleluia! Și dă-mi muștarul.
- Știi cum se adună caviarul? - Spune!
Când o femelă de sturion e prinsă,
pescarii au grijă să moară în liniște.
Dacă se simte amenințată, secretă o substanță care distruge ouăle.
Parcă ar fi a treia mea soție.
Credea că maioneza e făcută dintr-o plantă.
M-aș putea obișnui cu asta.
Și asta îmi amintește de a treia mea soție.
De 30 de ani vin aici.
- Prima oară când sunt cu un tip. - Sunt flatat.
Când a împlinit Emily 10 ani a fost cel mai frumos.
- Cine e Emily? - Micuța mea...
- Nu mai e mică. - Ai o fiică?
- Dar ai spus... - Atunci nu te cunoșteam.
Ca să scurtez povestea, n-o mai văd.
- Ce faci? - E timpul.
- Nu, taie asta! - De ce?
Nu există "de ce".
- Ce e? - Scuză-mă!
Unde te duci?
Exact ca o femeie.
Carter...
Îmi pare rău.
Știu că uneori sunt insuportabil...
Iisuse!
- E în regulă. - Ce?
A ieșit vârful cateterului, atâta tot.
Poate ar trebui să te ducem la spital.
Abia am fugit dintr-un spital.
E în regulă. S-a oprit. Să mergem!
Arată minunat.
- Poate că o să... - Hai!
- Du-te direct la mașină. - Hai!
Bine.
- Unde e Tommy? - În salon, domnule.
Vai...
Câți bani ai?
N-aș sângera pe covoare.
O să găsesc un loc unde să pot face o baie caldă.
După aia o să fiu ca nou.
Tu... Bine.
E gata? În regulă.
A durat ceva, dar am rearanjat tot.
Cairo mâine, Tanzania, două zile, iar sâmbătă suntem în Johannesburg.
Și, așa cum am stabilit, fără coride sau vânători de tigri.
Thomas, aș spune că ești de neînlocuit,
dar aș minți.
Și eu aș spune că sunteți un om minunat, că-mi iubesc slujba,
dar aș minți.
Replica se acceptă.
Cred că ai învățat asta de la maestru.
Au "Riști și câștigi "în baie!
- La televizor. - În franceză?
Alo?
Dle Cole? Virginia Chambers.
Bună! Îl chem pe Carter.
Nu, cu dv. vreau să vorbesc.
- Se simte bine? - Da.
- Pot să întreb unde sunteți? - În Franța. Mâine...
Dați-mi-l înapoi.
Virginia... Pot să-ți spun așa?
- Nu cred că pot... - Nu vă rog pentru el.
Dle Cole, toată viața am fost asistentă medicală.
Am văzut mai multe tragedii decât ar trebui să îndure o femeie.
Sunt pregătită pentru moartea soțului meu.
Dar nu sunt pregătită să-l pierd cât încă trăiește.
- Cine e Howdy Doody? - Da.
- Tu alegi. - "Marionete", pentru 400.
Cei doi Muppets sunt colegi în "Sesame Street".
Cine sunt Bert și Ernie?
Intră!
Cine e Spiro Agnew?
Arăți strălucitor.
E prima oară când stau într-o cadă fără colțuri.
Serios?
Carter, m-am gândit. După treaba cu cateterul...
Poate ar trebui să amânăm chestiile astea.
Ți-am spus să nu-ți faci griji. E în regulă.
Nu e vorba de asta.
Dacă te gândești că mă dezamăgești, să știi că mi-e mai ușor așa.
Ai vorbit cu Virginia, nu?
- De ce crezi că fac asta? - Pentru că te-am convins eu.
Edward, ești puternic, dar nu atât de puternic.
Nu.
După ce Rachel a plecat la facultate, a rămas o gaură.
Gata cu temele, cu meciurile, cu recitalurile și piesele,
cu plânsetele copiilor, cu bătăile și cu genunchii juliți.
Pentru prima oară în 40 de ani, m-am uitat la Virginia
fără gălăgia din jur.
Nu-mi aminteam cum era
când nu puteam să merg pe stradă fără s-o tin de mână.
Era aceeași femeie de care mă îndrăgostisem, nu se schimbase.
Dar, într-un fel, se schimbase.
Pierdusem ceva pe parcurs.
Înțelegi?
Cine e Charlie McCarthy?
- Sandy? - Cine e Charlie McCarthy?
Uite!
Am fost fericit când Edward a eliminat punctul nouă:
"Să vânez pisica cea mare."
Sigur, a insistat să tragă de câteva ori cu pușca.
O dată s-a dovedit suficient.
- Gin. - Sigur. De ce nu?
Știi că singurul câine lovit de fulger era din Egipt?
Păcat că nu te-am cunoscut înainte să murim.
Practic putem elimina două puncte.
"Să vedem piramidele" și "să vedem ceva maiestuos".
E cât se poate de maiestuos.
Stai să vezi muntele meu.
Muntele tău.
Oricum, nu e rău deloc.
Egiptenii aveau o credință frumoasă legată de moarte.
Când sufletele lor ajungeau la intrarea în rai,
zeii le puneau două întrebări.
În funcție de răspuns, erau primiți sau nu.
Bine, accept.
Care erau întrebările?
Ai descoperit bucuria în viață?
Răspunde.
- Eu? - Da.
Dacă am descoperit bucurie în viată?
Da.
Ai adus bucurii altora?
Genul ăsta de întrebare...
Nu știu...
Nu știu cum măsoară alții...
- Întreabă-i pe ei. - Te întreb pe tine.
Bine.
S-o luăm altfel.
După despărțire, după ce tatăl a fugit,
Emily a stat cu mama ei.
Încerci să păstrezi legătura, dar totul se reduce la sărbători,
telefoane, felicitări...
Emily se duce la facultate,
se apucă să salveze săracii, animalele sau altceva,
cunoaște un tip și hotărăște că-l iubește.
Un tip arătos, hotărât, inteligent.
Dar avea ceva anume... Când a spus că se logodesc,
i-am spus că nu-mi convine.
Fiind fiica mea, s-a căsătorit oricum.
Evident, n-am fost invitat la nuntă.
- Cred că ai suferit. - Crezi?
Prima oară când a lovit-o, a venit la mine.
Am vrut să-i crăp capul. Ea nu m-a lăsat.
A spus că îl iubește, că nu era vina lui, că băuse,
că ea stârnise cearta.
Apoi n-a mai venit la mine.
Mi-a spus fosta soție. M-am bucurat să-i aud vocea.
- Ce ai făcut? - Ce ar fi făcut orice tată.
M-am ocupat de problemă. L-am sunat pe un tip
care știa pe cineva care rezolvă asemenea probleme.
Nu știu ce a spus sau ce a făcut, știu doar că nu l-a ucis
și că fata mea n-a mai știut nimic de el.
Cum a reacționat?
M-a făcut în toate felurile, a spus că sunt mort pentru ea.
Nu sunt mândru de tot ce am făcut, dar sigur aș face la fel.
Dacă nu mă primesc în raiul egiptean
pentru că fiica mea mă urăște, asta e.
Oricum ai răspunde.
Cum coborâm de aici?
Împărăteasa era soția șahului Jahan,
al cincilea împărat mogul.
Deși era o căsnicie aranjată, se iubeau mult
și au fost de nedespărțit până când ea a murit
la nașterea celui de-al 14-lea copil al lor.
Pot să-ți spun Ray?
Prietenul meu Ray.
- Asculți ce spun? - Sigur.
14 copii. Ascult.
20000 de voluntari au lucrat 22 de ani pentru a finaliza structura.
Fiecare metru pătrat a fost proiectat de șah personal.
- Asta e iubire adevărată. - Da.
Trebuie să fie frumos.
Nu știu dacă să cred treaba cu "20000 de voluntari".
Planurile de înmormântare mă derutează.
Îngropare sau incinerare.
Să luăm îngropatul...
Știu că n-ar trebui să conteze, dar sunt claustrofob.
Dacă mă trezesc sub pământ și nu mă aude nimeni?
- Mai fac sicrie cu clopoței? - Nu cred.
Atunci, incinerare. Ce faci cu cenușa?
O îngropi, o împrăștii, o pui pe un raft?
O trimiți pe Gange, pe un pat de flori?
Dacă simt flăcările?
Sigur vreau să fiu incinerat.
Poate ar trebui să fiu congelat, ca Walt Disney.
Nu, incinerat.
Cenușa să fie pusă într-o cutie și îngropată într-un loc frumos.
- O cutie? - Nu-mi place cum sună "urnă".
Serios? Dar "criptă" îți spune ceva?
Nu.
O cutie de cafea Chock Full o'Nuts e numai bună.
Chock Full o'Nuts, cafeaua divină.
Nici măcar banii tăi nu-ți pot cumpăra o cafea mai bună.
Nu fi așa de sigur.
Da... Kopi Luwak.
- Ce ai cu Kopi Luwak? - E prea extravagantă.
Prea extravagantă pentru amicul meu, Ray.
- Gin. - Fir-ar să fie!
Tu primești toate cărțile.
Asta e China.
Ar fi și mai maiestuos dacă am vedea ceva.
O vezi pe bătrâna aia?
Sunt șanse mari să murim înaintea ei.
Ce gând optimist!
Sigur, ea are de partea ei și reîncarnarea.
- Cum o mai fi și sistemul ăsta... - Budiștii cred că te tot întorci.
Avansezi sau cobori un nivel, în funcție de cum ai trăit.
Aici m-ai pierdut.
Ce trebuie să facă un melc pentru a progresa?
Să lase o urmă de mâzgă perfectă?
Vești proaste sau foarte proaste?
- Prima variantă. - E furtună.
Mulțumesc pentru buletinul meteo. Nu vedem nimic.
Nu ne lasă să decolăm, până nu se înseninează.
- Și când o să fie asta? - La primăvară.
Astea sunt veștile foarte proaste, în caz că vă întrebați.
Poate data viitoare.
Primăvara viitoare.
Și acum?
Poate că muntele tău vrea să ne spună ceva.
- Cum adică? - Poate că am mers destul.
Destul? Pentru cine?
Înțeleg.
Muntele nu ne spune că trebuie să mergem acasă.
Muntele îți spune să-mi spui că trebuie să mă duc acasă, nu?
- Da. - Rahatule!
Vezi-ți de viata ta. Am eu grijă de a mea.
Bine, nu te enerva pe mine.
- Ce urmează? - Hong Kong.
Costume de mătase și înghețată de nuci negre.
Tibetanii îi spun Chomulungma, Zeița-mamă a zăpezilor.
Zeița-mamă a lumii, de fapt.
Asta e traducerea tibetană tradițională.
Accept.
Pinot Noir, vă rog!
- Să înțeleg că ai fost acolo? - Abia m-am întors.
Am încercat să urcăm, dar n-a fost...
- E cam târziu. - Mi-au spus.
- Eu sunt Angelica. - Carter.
Îmi pare rău dacă sunt groaznic,
dar nu ești cam dezvoltat în ani ca să alergi pe un munte uriaș?
Dezvoltat... E un mod de a o spune.
- Am fost sus. - Serios?
Am ajuns până la 7900 de metri, înainte să ne întoarcem.
Serios? Cum a fost?
Frig, în general.
Ziua, cerul e mai mult negru, decât albastru.
Nu e suficient aer pentru a reflecta lumina solară.
Dar noaptea... N-ai văzut atâtea stele.
Par aproape, la îndemână, și sunt foarte strălucitoare.
Sunt mici găuri în podeaua cerului.
- Ai auzit? - Ce?
Am citit povestirea unui om care a ajuns în vârf
și acolo, în vârful lumii,
a trăit o liniște profundă.
Parcă toate sunetele se prăbușiseră.
- Atunci a auzit. - Ce?
Sunetul muntelui.
A spus că parcă auzea vocea Domnului.
N-am mai făcut asta.
Pare un clișeu, dar am o cameră sus.
Asta e...
Adică...
Apreciez asta.
Dar vezi tu...
- E o femeie norocoasă. - Cred că eu sunt cel norocos.
Bravo ție!
Tom?
Tine minte trei lucruri când îmbătrânești.
Să nu ratezi nicio baie, să nu irosești o erecție
și să n-ai încredere într-un pârț.
O să încerc să tin minte asta când voi deveni decrepit.
Asta a fost bună!
Hai acasă!
- Poftim? - Acum vreau să merg acasă.
Dar credeam... Și costumele de mătase?
Foarte inteligent, Edward!
- De unde știai că n-o s-o fac? - Nu știam.
- Sunt mândru de tine. - Nu-i pasă nimănui de ce crezi tu.
America.
Tommy, ăsta nu e drumul spre Crenshaw.
E un accident pe strada 10. Mergem pe la suprafață.
De ce...
Doamne!
A urmărit-o. În caz că voiai...
- A fost ideea ta, Tom? - Nu, a mea. Eu l-am convins.
Da, l-ai convins.
Stai puțin! Edward?
De ce te temi?
Doar pentru că ți-am spus povestea
nu înseamnă că te invit să faci parte din ea.
Ca femeia de la bar?
- E altfel. - Spune-mi de ce.
- Pentru că e. - De ce?
Nu știi cine sunt!
Am ridicat o afacere de un miliard din nimic.
Președinți mi-au cerut sfatul.
Am luat masa cu capete încoronate
și trebuie să mă prefac că excursia asta înseamnă ceva pentru mine?
Că o să mă schimbe?
Cum credeai că o să fie, Carter?
O să bat la ușă, ea o să deschidă. O să fie surprinsă, furioasă,
dar eu îi spun că o iubesc și că mi-e dor de ea.
"Apropo, o să mor în curând"
"și vin la tine pentru că nu vreau să mor singur."
Toți ne temem să nu murim singuri.
Eu nu sunt toată lumea!
Trebuia să fie distractiv. Asta era tot.
Nu te urci. Chemi un taxi.
Dragă Tată Ceresc, vrem să-ți mulțumim pentru ziua asta,
pentru că familia noastră e din nou unită.
Vrem să-ți mulțumim
că ni l-ai adus înapoi pe soțul meu, tatăl lor.
- Plânge? - Nu știu.
De obicei e distractiv.
- Stai puțin. - Ce?
Am ceva pentru noi. Nu știu dacă îmi trebuie.
Sigur.
Știi cât timp a trecut?
Vreau să știu?
A fost mai mult de atât.
Mă simt ca un adolescent, ca prima oară.
Dacă eram adolescenți, nu ieșeam din sufragerie.
Îmi amintesc prima oară.
Nu existau ezitări. Săreai pe mine imediat.
Carter?
Te joci de-a v-ați ascunselea? Bine.
Carter!
A rezultat o crește cu 15% a valorii financiare,
după vânzarea centrului de recuperare firmei Phillips Medical.
Dle Cole?
- Ai citit "Divina comedie"? - Poftim?
"Divina comedie", călătoria în iad a lui Dante Alighieri.
Poate ar trebui să luăm o pauză.
Nu e nevoie.
Sunt în remisie. Sunt un miracol medical.
Am întrebat doar dacă ați citit "Divina comedie".
- Domnule, la telefon. - Nu acum.
Cred că ar trebui să vorbiți.
Salut, Edward!
Care e prognoza?
E în metastază în creier.
- E operabil? - Șansele nu sunt cele mai mari.
Șansele...
Iisuse!
- Cum se simte? - Bine.
Voia să îți dau asta.
Trebuia să aștept până după, dar m-am gândit...
Până acum nu m-a ascultat.
De ce să schimbi o formulă câștigătoare?
- Arăți ca naiba, Ray. - Mulțumesc.
- Cum se poartă cu tine? - Supa de mazăre e tot oribilă.
- O să vorbesc cu proprietarul. - Așa să faci.
Vreau niște apă.
Nu ai voie, dar îți dau niște bețișoare cu lămâie.
- Mai bei cafeaua aia șmecheră? - Ce?
Ești obsedat?
Citește.
"Kopi Luwak e cea mai scumpă cafea din lume."
"Deși pentru unii e prea bună ca să fie adevărată."
"În satul din Sumatra unde cresc boabele"
"trăiește o specie de pisică sălbatică."
"Pisicile mănâncă boabele, le digeră, apoi le elimină."
"Sătenii adună și procesează excrementele."
"Combinația de boabe și de sucuri gastrice ale pisicii"
"dau cafelei Kopi Luwak aroma și savoarea unică."
- Îmi vinzi rahaturi! - Mi-au luat-o înainte pisicile.
- Ai un pix? Dă-mi un pix. - Ce?
3. Să râd cu lacrimi.
Gata.
Nu s-a terminat.
Nu e o treabă pentru un singur om.
Mi-e teamă că trebuie să fie.
Suntem gata.
O să fiu aici când o să te întorci.
Sună bine.
Dragă Edward, m-am tot agitat în ultimele zile,
neștiind dacă să-ți scriu sau nu.
În cele din urmă mi-am dat seama că aș regreta dacă n-aș face-o,
așa că ascultă-mă.
Știu că ultima oară când ne-am văzut
nu ne-am înțeles prea bine.
Nu așa voiam să încheiem călătoria.
E vina mea și pentru asta îmi cer scuze.
Dar, sincer să fiu, dacă aș putea, aș face-o din nou.
Virginia a spus că am plecat un străin și m-am întors soțul ei.
Ție îți datorez asta.
Nu te pot răsplăti pentru tot ce ai făcut pentru mine.
În loc să încerc, o să te mai rog să faci ceva.
Găsește bucurie în viață.
Ai spus cândva că nu ești ca toată lumea.
Așa e.
Nu ești ca toată lumea.
Dar toată lumea e ca toată lumea.
Preotul meu spunea:
"Viețile noastre sunt izvoare care se varsă în același râu,"
"către paradisul din ceața de dincolo de cascade."
Bună, scumpo!
Găsește bucurie în viață, Edward.
Sărută cea mai frumoasă fată din lume
Dragul meu prieten,
închide ochii și lasă apa să te ducă acasă.
Bună ziua! Numele meu e Edward Cole.
Nu știu ce se spune în asemenea ocazii,
pentru că am încercat să le evit.
Cel mai simplu lucru e că l-am iubit și că-mi lipsește.
Eu și Carter am văzut lumea împreună,
ceea ce e fantastic, având în vedere că acum două luni nu ne cunoșteam.
2. Ajută un necunoscut.
Sper să nu par foarte egoist,
dar ultimele luni din viata lui au fost cele mai frumoase din viata mea.
Mi-a salvat viata.
Și a știut asta înaintea mea.
Sunt mândru că acest om a considerat
că merită să mă cunoască.
În cele din urmă, cred că putem spune că ne-am oferit reciproc bucurie.
Într-o zi, când o să adorm somnul veșnic
și o să mă trezesc lângă o anumită poartă,
sper să fie și Carter acolo, să garanteze pentru mine,
să-mi arate ce trebuie să fac dincolo.
Edward Perriman Cole a murit în mai.
Era o duminică după-amiază, nu era niciun nor pe cer.
Avea 81 de ani.
Nici acum nu pot pretinde că înțeleg măsura unei vieți,
dar pot să vă spun asta:
Știu că atunci când a murit avea ochii închiși
și inima deschisă.
Și sunt sigur că a fost mulțumit de ultimul loc de odihnă,
pentru că a fost îngropat pe munte, iar asta e ilegal.
ULTIMELE DORINȚE